Toista perässäni:
RANSKA 1949
Etsimme ranskalaista ravintolaa.
Jotain tyypillistä ja viehättävää.
Tyypillistä ja viehättävää. - Tyypillistä ja viehättävää.
Tyypillistä ja viehättävää. - Tyypillistä ja...
Lopeta jo, Paul.
PERUSTUU KAHTEEN TOSITARINAAN
Bon appétit. - Bon appétit.
Rouvalle Sole meuni?re.
Voita.
Hyvänen aika.
Maista tätä.
Maista.
Tämä on niin...
Tiedän. - Mutta...
Tiedän.
Katso, Paul! Onpa kaunista!
Hidasta.
Voi ei, anteeksi.
Täällä ollaan. Pysähdy.
En voi uskoa, että tämä on uusi kotimme.
Paul!
Päivää, rouva. - Päivää.
Kuinka voitte? Olen Julia Child. Hauska tavata.
RANSKALAISEN KEITTIÖN SALAISUUDET
KEITTOKIRJOJA
Oliko tänne muuttaminen virhe?
Viihdymme Queensissä varmasti.
Muuttoauto tuli.
Oletko kunnossa?
Kaikki hajoaa käsiin. - Älähän nyt.
Mitä me täällä teemme?
Toista perässäni:
85 neliömetriä. - 85 neliömetriä.
Työpaikkasi on lähellä.
Niin on, mutta ei meidän tarvitse muuttaa.
Voimme purkaa vuokrasopimuksen, pakata tavaramme ja asua autossa.
Hyvä on sitten. Olet oikeassa.
Mitä tuo meteli on, Eric? - Mikä meteli?
Tällaistako täällä on joka yö?
Voi olla.
Jule?
Tämä on kuin Versailles'n palatsi.
Mukavaa, että pidät siitä, kulta.
LMDC, hyvää huomenta.
LMDC.
LMDC, Julie Powell puhelimessa.
Poikani kuoli etelätornissa. - Otan osaa.
Olen hyvin pahoillani.
Haluan valittaa muistomerkistä -
josta luin lehdestä. - Olkaa hyvä.
Onko sinulla valtaa? - Ei.
Kenellä on? En pidä suunnitelmasta.
En minäkään.
Olette tunteettomia byrokraatteja.
Minä en ole.
Istun kopissani ja yritän tehdä parhaani.
Olen soittanut jo viisi kertaa -
ja minun käsketään vain täyttää lomake.
Voin täyttää lomakkeen puolestanne -
jos tulette allekirjoittamaan sen.
Koppiisiko? - Niin.
Olette kokeneet kovia, mutta...
Et tiedä kokemastani mitään.
Älkää korottako ääntänne.
Tämä on aivan järjetöntä.
3- vuotias lapsenikin osaisi auttaa. - Olen teidän puolellanne.
Hänen keuhkoissaan on lasikuitua.
ÄLÄ SUHTAUDU TAPAUKSllN TUNTEELLISESTI
Hän vain yskii yskimistään. En tiedä, mitä tehdä.
Miehen on vaikea hengittää -
eikä vakuutus korvaa lääkitystä, joka voisi auttaa.
Soittakoon terveyskeskukseen. - Puhelu kaikuisi kuuroille korville.
Tai Andrea Gomezille pormestarinkansliaan.
Kiitos. Kiitos.
Suklaakermakakku.
Arvaa, miksi pidän ruoanlaitosta. - Kerro.
Jos päivä on täynnä epävarmuutta -
siis todella täynnä epävarmuutta, kotiin tullessaan voi olla varma -
että munan, sokerin ja maidon -
saa vatkattua vaahdoksi. Se on lohduttavaa.
Oliko sinulla huono päivä?
Koska saan kakkua?
Kohta. Kerma pitää ensin vatkata.
Jään odottamaan mestariteostasi.
Huomenna menen taas perinteiselle salaattilounaalle.
Pelkkä ajatuskin kammottaa.
Metro oli myöhässä.
Hei. - Hei.
Mitä saisi olla?
Cobb-salaatti ilman homejuustoa.
Cobb-salaatti ilman punajuuria. - Cobb-salaatti ilman pekonia.
Cobb-salaatti ilman munaa. - Sano heille...
Kuuntele tarkasti. Nostetaan tarjousta 185:een.
Taas se alkoi.
Mikä?
Soita heti, kun he vastaavat.
Assistenttini on hyödytön tapaus.
Tiedän tunteen. Pyysin Allisonia -
tuomaan sukkahousut apteekista.
Hän palasi tyhjin käsin.
Olisi käynyt toisessa apteekissa.
Tai Bloomingdale'silla. Onko se niin vaikeaa?
Olisin parempi assistentti.
Siitä vain.
Erota assistenttisi äläkä palkkaa uutta.
En tarkoittanut sitä, Julie.
Hetkinen. Jessus.
Korusi ovat kauniita. - Kiitos.
Selvä, 190 sitten. 190. Hienoa.
190? Mistä on kyse?
190 miljoonasta. Ostamme tontteja.
Hienoa, Cassie.
Mitä varten?
Puramme -
rakennukset tonteilta ja rakennamme tilalle tornitalon.
Otetaan sille. - Kiitos.
Ja minulle.
Minut nimitettiin eilen varamarkkinointipäälliköksi.
Palkkani nousee -
ja saan halutessani puolen millin lainan 2%: N korolla.
Halutessasi?
Miten töissä menee, Julie? - No...
Työsi on varmasti raskasta.
Hyvällä tavalla tietenkin.
Hetkinen. Melkein unohdin. - Hetkinen.
Haloo? - Haloo?
Hei. - Hei.
Jules, voisinko haastatella sinua artikkeliani varten?
Totta kai, Annabelle.
Sovi haastattelu Julien kanssa.
Ota selvää pesuloista ennen torstaita.
Muista lauantain juhlat.
Älä.
En voi toimia mikrotukenasi, kun tapaan ystäviäni.
Mistä artikkelisi kertoo?
Meidän sukupolvestamme.
30 vuotta täyttävistä. Onpa elämäni kiireistä.
En tiedä, ehdinkö tavata sinua.
Sinähän sitä haastattelua ehdotit.
Totta. Sopisiko aamiainen?
NEW YORKIN
KADOTETTU SUKUPOLVI
Uskoin häntä. Olen ääliö.
"Se kertoo meidän sukupolvestamme."
Ainahan Annabelle valehtelee.
"Entinen päätoimittaja Julie Powell -
jolla oli valoisa tulevaisuus -
luopui kirjansa kirjoittamisesta kahdeksan vuoden jälkeen -
ja istuu nyt toimistokopperossaan -
pesemässä 9l11:n jälkipyykkiä."
Osaatko sen ulkoa? Säälittävää.
Hän jätti paljon kertomatta.
Ainakin kuvasi on hyvä.
Näytän läskiltä. - Vain kasvoista.
Ai niin. Sarah kertoi -
että Annabelle kirjoittaa blogia. - Mistä aiheesta?
Miten niin? Ltsestään tietenkin.
Joka ikisestä ajatuksestaan.
Tylsistä, mälsistä, mauttomista...
Minäkin voisin kirjoittaa.
Minulla on ajatuksia.
Osaat sitä paitsi kirjoittaa, toisin kuin Annabelle.
Osaisinkin. - Kirjoitit kirjan.
Puolikkaan kirjan, jota ei julkaistu.
Julkaisematon kirja ei ole kirja.
Blogien hyvä puoli on se, että kustantajaa ei tarvita.
Valmiin tekstin voi siirtää nettiin nappia painamalla.
Mistä minä kirjoittaisin?
Sinä olet toimittaja. Auta minua.
Kirjoita vaikka suhteestasi Queensiin.
Blogi jäisi lyhyeksi.
Kirjoita työstäsi.
Mieti nyt, mitä tapahtuisi, jos joku töissä lukisi sitä.
Onpa hyvää.
Todella herkullista.
Bloggaus olisi sitä paitsi vain arjen pakoilua.
Kuten ruoanlaitto.
Kirjoita sitten siitä.
En ole oikea kokki, kuten Julia Child tai Mario Batali.
Ei Juliakaan ollut kokki syntyessään.
Voisin opetella laittamaan ruokaa -
Julia Childin keittokirjan avulla -
ja kirjoittaa siitä.
Varastin kirjan äidiltäni.
Kun olin 8-vuotias, isäni pomo tuli meille syömään -
ja äiti laittoi burgundinpataa.
Ja nimenomaan Julia Childin reseptillä.
Tuntui siltä, että Julia olisi ollut paikalla -
suojelemassa meitä kuin hyvä haltiatar -
jotta kaikki sujuisi hyvin.
Yritän kääntää tämän ympäri -
mikä on melkoisen uskaliasta.
Ennen Juliaa syötiin pakasteita, säilykkeitä ja vaahtokarkkeja.
Älä pilkkaa vaahtokarkkeja.
Ohukaisia käännettäessä -
on todella keskityttävä.
Etenkin, jos taikina on löysää...
Se ei mennyt kovin hyvin.
Kun käänsin ohukaista -
en ollut... - Hurmaava nainen.
... tarpeeksi keskittynyt.
Ohukaisen voi koota uudelleen.
Kenenkään ei tarvitse koskaan tietää.
Hän pitää helminauhaa keittiössä.
... on harjoiteltava kuten pianonsoittoa.
Olen Julia Child.
Bon appétit.
- Bon appétit.
Child oli mukana kirjoittamassa Ranskalaisen keittiön salaisuuksia.
Bon appétit.
"Palvelusväettömille kokeille." Tämä sopii minulle.
Nyt tuli ongelma. En syö munia.
Minä kärsin liikahappoisuudesta.
Käyn läpi Childin kaikki reseptit -
ja kirjoitan siitä.
Tarvitsen aikarajan.
Muuten jätän tämänkin kesken.
Älä nyt. - Tottahan se on.
Arvaa, miksi.
Keskittymishäiriön takia. - Onko sinulla keskittymishäiriö?
Siksi olen huono kotitöissäkin.
Siitäkö se johtuu?
Aikarajasta olisi apua.
Selvä. "Rakastan -
ohikiitävien aikarajojen ääntä."
Linnunradan käsikirja liftareille. - Olen tosissani.
Miten olisi vuosi? - Vuosiko?
Kirja painaa varmaan kilon.
Minulla on kokopäivätyö. Joskus olen töissä iltakahdeksaan, ja...
Ajatus on järjetön.
Vai onko? - Onhan se.
Käykö Blog-Z? - Käy.
Selvä.
Mitäs me -
palvelusväettömät amerikkalaiset kokit.
Palvelusväettömät amerikkalaiset kokit.
Mitäs sanot? - Toimii.
BLOGI ON LUOTU!
"Aloita bloggaaminen."
Julie/Julia -projekti.
Käytän kirjaa Ranskalaisen keittiön salaisuudet.
1. painos vuodelta 1961. Tekijät: Simone Beck, Louisette Bertholle -
sekä amerikkalainen ruoanlaiton mestari Julia Child.
Kukaan ei 40 vuoden jälkeenkään vedä hänelle vertoja.
Haaste: 365 päivää ja 524 reseptiä.
Haastaja: Julie Powell -
valtion työntekijä ja ruokaintoilija.
Avioliitto, työ ja kissa voivat kärsiä -
tästä järjettömästä tempauksesta.
Kuka tietää, mitä tästä tulee?
365 PÄIVÄÄ 524 RESEPTIÄ
Onpa täällä kuuma!
Päivää.
- Mitä kuuluu?
Päivää, rouva.
Hyvä Charlie, Julie viihtyy täällä mainiosti.
Hän haluaa jäädä tänne ainiaaksi.
Ranskalaisethan tunnetaan nyrpeydestään, rakas veljeni.
Ihmiset ovat ihastuttavia.
Julia saa muiden parhaat puolet esiin.
Hän pitää ranskalaisia suurenmoisina ihmisinä.
Tunnen itseni paikalliseksi.
Taidan todella olla ranskalainen.
Ehkäpä oletkin.
Totta puhuen minäkin viihtyisin täällä ainiaan.
Kiitos käynnistä.
Näyttely oli erinomainen.
Mukavaa, että kävitte.
Onneksi olkoon, Paul. Näyttely on upea. - Kiitos, Jack.
Jack Donovan, tässä on vaimoni Julia.
Näyttelysi oli kerrassaan loistava. - Kiitos.
Olen ylpeä sinusta.
Ranskalaiset syövät ranskalaista ruokaa.
Joka päivä! Uskomatonta. - Mutta totta.
Rakastan sinua niin paljon, että saat maistaa ensin.
Onpa herkullista. - En ehtinyt edes... Onko se hyvää?
Mitähän minä tekisin?
Mitä tarkoitat?
En halua enää valtion leipiin.
Mutta... Jotainan minun on tehtävä.
Täällä vaimot eivät tee töitä.
Minä en pystyisi siihen. - Tiedän.
Näin suurlähetystössä ilmoituksen -
hatuntekokurssista.
Sinähän pidät hatuista.
Niin pidän.
Mistä sinä todella pidät?
Syömisestä.
Siitä minä pidän. - Tiedän.
Olet hyvä siinä. - Niin olen.
Todella hyvä. - Kehityn koko ajan.
Voisin käydä bridge-kurssilla.
Sinähän pidät bridgestä. - Niin pidän.
Ässästä saa neljä pistettä, kuninkaasta kolme -
rouvasta kaksi ja sotilaasta yhden.
Älkää paljastako korttejanne.
Onko teillä englanninkielisiä keittokirjoja?
Lkävä kyllä ei. - Sääli.
Etsin -
ranskalaista keittokirjaa.
Englanninkielistä. Mutta...
Myyjä...
Myyjä vai myyjätär? - Myyjätär.
Hän ei... Englanninkielisiä kirjoja ei ole.
Minulla on vain Rombauerin keittokirja.
Se on loistava muttei ranskalainen.
Pyysin ystävääni Avis DeVotoa -
etsimään USA: Sta...
Puhukaa ranskaa.
Ai niin.
Luulin puhuvani ranskaa!
Ette puhunut.
Ikävä kyllä. - Harmin paikka.
Hyvänen aika!
Mikä se mahtaa olla?
Se on... - Muistelmateokseni.
Ihanaa! Mutta tämähän on ranskankielinen.
Pärjäät kyllä. - Kiitos, kultaseni.
Opin koko ajan lisää. Minä...
Hyvää syntymäpäivää minulle.
Onneksi olkoon.
Mitähän tämä tarkoittaa? - Mikä?
"Pese reidet." - Ei, vaan "hauduta reisiä".
Ahaa. Mutta... - Näytähän.
"Hauduta reisiä voissa ja täytä..."
Mikä tuo sana on?
Kana!
"...kunnes se on saanut tarpeekseen."
Ei siinä niin lue. - Lukeehan.
Käydään koko resepti yhdessä läpi.
Voisin mennä kokkikurssille. - Mene vain.
Ihan oikeasti. - Ihan oikeasti.
Entä jos et olisi rakastunut minuun?
Mutta rakastuin.
Luoja.
Eilen oli tiistai 13.8.2002.
Ensimmäinen päivä. 364 päivää jäljellä.
Laitoin artisokkaa -
voipohjaisessa hollandaise-kastikkeessa.
Se oli taivaallista.
Sanokaa minun sanoneen, että voi on raaka-aineista parhain.
Miettikää nyt. Kaikessa -
uskomattoman herkullisessa -
on aina poikkeuksetta voita.
Herkullista.
Salaisuus on vatkauksessa.
Kun maailmanloppu on kuukauden päässä -
aion syödä pelkkää voita.
Totuus on tämä:
Voita ei voi koskaan olla liikaa.
24.8., yhdestoista päivä.
Onko pannulla liikaa herkkusieniä?
353 päivää jäljellä. Kamala työpäivä takana.
Kiltinoloinen täti -
kutsui minua hyväuskoiseksi kapitalistiksi.
Kotona tein maukasta kana-sieni-ruokaa kermassa ja portviinissä.
Arvatkaa, mitä.
En ole ennen osannut kypsentää sieniä.
Pannulla ei saa olla liikaa sieniä.
Ymmärrättekö, hyvät lukijat?
Pidät tästä varmasti.
Se on hyvää viikunahillon kanssa.
Tuhlasin eilen omaisuuden ruokakauppaan.
Kun pääsin metroon -
ruokaostosteni, kissaniekkasäkkini -
kalliin oliiviöljypulloni ja oksieni kanssa -
tajusin, että oksat olivat liikaa.
Anteeksi.
Ne raapivat ihmisten kasvoja, ja minä hikoilin kuin pieni sika.
Se ei ole mikään ihme kaiken rasvan ja löysäilyn jälkeen.
Kotiin päästyäni äitini kannusti minua.
Kerrohan, miksi aloitkaan...
Kirjoittaa blogia. - Mikä se sitten onkaan.
Se on elämänallintaa, kuten urheilu.
Se vain lisää stressiäsi. - Mitä stressiä?
Sinulla on kokopäivätyö ja aviomies -
ja nyt bloggaat itsesi kipeäksi.
Tämä on minulle kuin AA. - Kuinka niin?
Lähestyn päämäärääni päivä kerrallaan.
Mistä opit tuon?
Kulta, oletko alkoholisti?
Ihmisellä pitää olla lyhyen tähtäimen tavoitteita.
Tuohan on todella hölmöä.
Kuka blogiasi edes lukee?
Ihmiset tietysti.
Ketään ei varmasi haittaa -
jos lopetat kirjoittamisen.
Vastahan minä aloitin.
En voi lopettaa. Blogi on kaikkeni.
Haloo?
Typerä puhelin.
Ei blogi ole kaikkesi.
Tiedän sen. En tarkoittanut pahaa.
Laitoin eilen uppomunia.
Se tuntui hyvältä ajatukselta -
mitä hirvittävimmän työpäivän jälkeen.
Etkö muka koskaan ole syönyt munia?
Olen, esimerkiksi kakuissa -
mutta en koskaan sellaisenaan.
Se kiehuu.
Jostain syystä luulin, että uppomunien teko on helppoa.
Olin väärässä.
"Pidä valkuaista keltuaisen päällä -
kahdesta kolmeen sekuntia." Nyt.
Kuvottavaa.
Julian mukaan munien on oltava tuoreita.
Ne ovat.
Selvä. Älä minulle tiuski. Ohjeet ovat suoraan Julian kirjasta.
Keittiöön tarvittiin kolme ihmistä -
mutta onnistuimme lopulta.
Terve.
Onpa se söpö.
Söin kananmunan ensimmäistä kertaa elämässäni.
Luulin munan olevan rasvainen ja limainen, mutta se maistui -
juustokastikkeelta.
Julia Child, olet nero.
Kippis.
Viinikin on erinomaista.
Tietääköhän Julia sinusta? - Tuskinpa.
Haaveilen hänen kestitsemisestään -
ja ystävyydestään.
Ei kukaan minusta oikeasti tiedä.
Tekstini katoavat tyhjyyteen.
Oletko lukenut Annabellen blogia?
Olen.
Se on ihan hauska. - Onko muka?
Hän tapailee Lester-nimistä miestä, jolla on oma lentokone.
He tekevät sitä korkeuksissa. Blogilla on iso lukijakunta.
Onko ystävistä pakko pitää?
Ei tietenkään. - Miehet pitävät ystävistään.
Emme puhu nyt miehistä.
Viisi viikkoa takana, 47 edessä. Oloni on mahtava.
Välillä mietin, onko minulla lukijoita lainkaan.
Uskon, että on. Onhan?
1 UUSI KOMMENTTI
Ernestine, joku kommentoi blogiani.
Äiti tässä. Miksi kirjoitat blogia?
Minä olen ainoa lukijasi.
Äitini. Sitä ei lasketa.
Aloitamme kananmunien keittämisellä.
Varmistakaa, että muna on tuore.
Toivoin, että tekisimme...
...jotain haastavampaa, rouva Brassart.
Ette ole valmis siihen.
Osaanan minä nyt munia keittää.
Osaatteko poistaa luut ankasta?
En, mutta juuri jotain sellaista -
oppisin erittäin mielelläni.
On olemassa toinenkin kurssi -
mutta se on ammattilaisille, eikä teistä koskaan tule sellaista.
Kaikki muut ovat miehiä. Sotilaita.
Sitä paitsi kurssi on kallis.
Tuskin haluatte maksaa osallistumismaksua.
Paljonko se maksaa?
Kun sipuli on leikattu...
Päivää!
Päivää, rouva.
Hyvä rouva, antakaa minun.
Veistä on pideltävä näin.
Pitäkää ranne rentona.
Käsi ja veitsi ovat yhtä.
Suojatkaa toista kättänne.
Leikatkaa vain sipulia.
Ei siis käsiä. - Juuri niin.
Peukalo tähän, muut sormet tähän.
Jule?
Olet vähän liian kilpailuhenkinen.
Olisit nähnyt niiden miesten ilmeet.
Ihan kuin olisin joutava kotirouva, jolla ei ole parempaa tekemistä.
No...
Minne menet? - Pois täältä.
Onko sinulla nälkä? - Ei.
Hyvä.
Kas näin!
Hyvää työtä, rouva Child.
Rakas Avis, opiskelen kolmatta viikkoa Cordon Bleussa -
ja nautin suunnattomasti.
Nousen joka aamu puoli seitsemältä.
Puoli kahdeksalta olen opistolla ja kuorin perunoita esiliina päällä.
Keitämme lihalientä ja ruodimme kaloja.
Puhdistamme kyyhkyjä. Taikinassa on niin paljon voita -
että ajatuskin on pysäyttää sydämen.
Opettajan tahti on joskus liian nopea.
Olen silti parempi kuin kaikki miesopiskelijat -
jotka olivat nuivia, kunnes huomasivat, että olen peloton.
Tajusin sen vasta itsekin.
Aamuluennon päätyttyä kello 12.30 menen laittamaan lounasta Paulille.
Sen jälkeen Paul ottaa nokoset.
Myöhemmin iltapäivällä hän lähtee suurlähetystöön ja minä opistolle.
Tarvitsette morttelin ja survimen.
Ajatus kokkikoulusta muuten karmii isääni.
Hän tarjoutui palkkaamaan meille kokin.
Jatkakaa vain! Tämä on hauskaa!
Pariisissa ei liene toista amerikkalaista -
jonka ostokset keskittyvät vaatteiden sijasta ruokaan.
Ymmärtäisit, jos asuisit maassa -
jossa vaatteet eivät mahdu päällesi.
Tiesitkö muuten, että liha pitää kuivata -
ennen ruskistamista?
Rombauer ei mainitse asiasta kirjassaan.
Avis, täällä on ihanaa.
Olen etsinyt uraa koko elämäni...
... ja löysin sen täältä.
Tapasimme Ceylonissa OSS: N aikoina.
Paul ei huomannutkaan minua.
Ei pidä paikkaansa. Huomasin sääresi.
Olit oikea elostelija.
Hän oli naisten makuun. - Eikä ihme.
Meidät lähetettiin Kiinaan.
Herkullista, vaikka itse sanonkin.
Julia -
tällä menolla opetat pian Cordon Bleussa.
Tuskinpa.
Johtajatar ei voi sietää minua.
Eihän sinusta voi olla pitämättä!
Totta, mutta hän ei pidä.
Olitteko vakoojia?
Emme. Tai olimme. Emme.
Onpa salamyhkäistä.
Ettekö todellakaan olleet vakoojia, vaikka teitte töitä OSS: Lle?
Olin pelkkä arkistovirkailija.
Entä Paul, sotahuoneiden suunnittelija?
Laadin vain karttoja. En ollut...
Voitimme sodan Paulin ansiosta!
Olihan sodan ennen pitkää loputtava.
Vietimme Kiinassa aikaa ystävinä -
kunnes tajusin -
että Julia on se oikea.
Julia, olet voi leipäni päällä ja elämäni valo.
Rakastan sinua, kultaseni.
Malja tälle päivälle.
Rakas Charlie -
kun Julia laittaa ruokaa -
minä jään armotta toiselle sijalle.
Uunin luukku käy ja käy -
ja lusikka sujahtelee pataan -
ja suuhun -
ammattirumpalin tarkkuudella.
Hän napsii pastaa kattilasta -
paljain sormin -
ja huutaa:
Nämä ovat yhtä kuumia kuin jäykkä kalu!
Mitä? - Niinpä.
Sanoiko Julia Child...? - Sanoi. Järkyttävää.
Niin Paul kirjoitti kaksosveljelleen vuonna 1949 -
kun Julia oli aloittanut opintonsa Cordon Bleussa.
He siis harrastivat paljon...
Tulipahan sekin taas todistettua. - Mikä?
Ulkokuori ei kerro seksielämästä mitään.
He olivat rakastuneita.
Joku lukija lähetti chilikastiketta.
Lisäksi 12 täysin vierasta ihmistä oli kommentoinut blogiani.
Kiitän lukijoitani pöydän antimista.
Takana on 65 reseptiä ja 47 päivää.
59 päivää takana, 437 reseptiä jäljellä.
103 reseptiä reilussa parissa kuukaudessa.
Pian laitan täytettyä hummeria -
jonka joudun ensin murhaamaan.
Miten selviän tästä?
Viime yönä yöpöydällämme oleva unikone -
joka peittää liikenteen metelin -
puhui minulle. Se kutsui minua -
hummerinmurhaajaksi.
"Hummerinmurhaaja, hummerinmurhaaja."
Erään lukijan mukaan -
hummeri turtuu pakastimessa.
Joku neuvoi minua keräämään itseni -
ja tappamaan hummerin veitsellä.
Se elää!
Eric, älä.
Voi luoja.
"Tässä pieni vinkki."
"Jos et halua keittää elävää hummeria -
pistä sitä ensin veitsenkärjellä silmien väliin."
Kunpa se olisikin niin helppoa, Julia.
Hummerinmurhaaja...
Eric, älä.
Häivy, Eric.
Sinusta ei ole mitään apua.
Minä vain lasken hummerit veteen -
ja panen kannen kattilan päälle. Siinä kaikki.
Selvä.
Terve -
ja hyvästi.
Anteeksi.
Kaikki hyvin?
Kas näin.
No niin, pojat.
Minä määrään nyt.
Hummerinmurhaaja...
Homma on hanskassa.
Olet ihana.
Kiitos, kiitos, kiitos.
Eipä kestä.
Ei, en voi.
Minulla on hommia. - Kyllä voit.
Eric, en voi. - Ei sitten.
Anna vielä yksi suukko.
No niin, häivy. Minulla on paljon tekemistä.
Ulos!
Hei, kiitoksia. - Hei, miten menee?
Onneksi olkoon.
Hauska nähdä.
Kakkua. - Terve, rakas lanko.
Hei.
Bon appétit.
Hyvää syntymäpäivää, Julie.
Kiitos.
Kiitos, kun tulitte. Hei, Tim.
Uskokaa tai älkää, mutta Julia oli neitsyt tavatessaan Paulin.
Ihanko totta?
Hän oli varmaan 40-vuotias.
Niinkö? - Miten ihmeessä voit tietää?
Julia kirjoitti kirjeitä ystävälleen Avis DeVotolle -
ja Paul veljelleen. Ilmeisesti kirjeet ovat tallella.
Naimisiin mennessään Julia osasi hädin tuskin keittää munia.
Niinkö?
Kurkkumuhennos on yllättävän hyvää.
Minulla on pakkomielle Juliaan.
Niin on.
Hyvä niin, koska tämä on herkullista.
Nauti siitä, sillä enempää ei tipu. Hummeri maksaa maltaita.
Perusta maksupalvelu nettiin -
ja kerää lahjoituksia lukijoilta.
Hyvä ajatus.
Sinulla on paljon faneja.
Onko minulla faneja?
Onpa hyvinkin.
En voi pyytää heiltä rahaa. - Mikset?
Maksupalvelussa on itua. Saisimme hummeria useammin.
Puhalla kovempaa. - Kynttilöitä on 30.
Hyvää syntymäpäivää, rakas.
Kiitos.
Ihan kuin Julialla.
Hänellä taisi olla aidot helmet.
Tämä on kaunis.
Anna kun autan.
Kokeillaanpa.
Pidätkö siitä?
Pidän.
Olen 30-vuotias.
Odotin pahinta -
mutta kiitos sinun ja Julian -
uskon selviäväni tästä.
Kakkua.
Lisää kakkua. Maistuuko?
Kulta -
painun pehkuihin.
Ernie, 53 uutta kommenttia hummeritekstistä.
Älä?
Julie Powell. - Voisitko auttaa minua?
Toki. Mikä on ongelmanne?
Liikaa ruokaa, liian vähän seksiä.
Eric, tuo ei ole hauskaa.
Minusta on.
No, niin minustakin.
Arvaa, mitä.
Blogisi on sivuston kolmanneksi suosituin.
Onko?
Mahtavaa!
Jokaista kommentoijaa kohden -
on kai satoja, jotka eivät kommentoi.
Heillä on eräänlainen suhde minuun.
He tarvitsevat minua.
Heitä todella harmittaisi, jos en kirjoittaisi.
He varmaan myrkyttäisivät itsensä.
Julia -
vieläkö teet hattuja?
En enää.
Valmistun pian Cordon Bleusta.
En vain saa johtajatarta järjestämään koetta.
Tarkoitatko rouva Brassartia?
Hän on hirveä akka.
Totta puhut.
Hän on niitä harvoja ihmisiä, joita en voi sietää.
Minä en siedä monia muitakaan.
Tunnetteko toisenne?
Julia Child, Simone Beck.
Simca. - Hauska tutustua.
Tässä on ystäväni Louisette Bertholle.
Ettekö tosiaan ole tavanneet?
Simca ja Louisette tekevät keittokirjaa.
Amerikkalaisille. - Ihanko totta?
Mitä virkaa kokeella on?
Tarvitsen todistuksen, jotta voin opettaa.
Etkä tarvitse.
Enpä kai.
Sitä Aviskin sanoo. - Kuka?
Ystäväni Avis DeVoto Massachusettsin Cambridgesta.
Hän on viisas.
Haluan silti todistuksen.
Olen perinteinen nainen.
Olen neuvoton.
Sinähän voisit kirjoittaa rouva Brassartille -
uhkauskirjeen.
Millä uhkailisin häntä?
Yhdysvalloilla.
Sano, että USA: N suurlähettiläs haluaa sinun -
tekevän kokeen.
Ei missään nimessä.
En voi tehdä niin.
En edes tunne USA: N suurlähettilästä.
Voit toki.
Hyvä rouva Brassart -
USA: N suurlähetystön väki -
etenkin hyvä ystäväni suurlähettiläs -
ihmettelee, miksen saa tehdä koetta.
Kirjoittakaa seuraavat reseptit:
?ufs mollets, c?telettes de veau en surprise -
ja cr?me renversée au caramel.
Minulla ei ollut aavistustakaan, mitä on vasikkaa en surprise.
Olemme tehneet sitä kurssilla. Vasikankyljystä ja sieniä pussissa.
Paperipussissa. Siinä se yllätys piilee.
Avaa pussi ja huuda: "Yllätys!"
Vasikkaa ja sieniä... En ole koskaan reputtanut koetta!
Olen kiitettävä oppilas. - Voit uusia kokeen.
Voiko niin tehdä? - Toki.
Sitä ennen voit opettaa kanssamme.
Hyvänen aika!
Aiotteko todella ryhtyä opettajaksi?
Kyllä, opetan ruoanlaittoa amerikkalaisille Pariisissa.
Rouva Child, ette osaa laittaa ruokaa.
Amerikkalaiset tosin tuskin huomaavat sitä.
Ikävä kyllä nyt on lihahyytelöiden vuoro.
Lihan makuisia hyytelöitä.
Eikö kuulostakin maukkaalta?
Miksi sellaisia enää edes tehdään?
Laupias mieheni -
osti vasikan jalan -
jota keitän, kunnes keittiö löyhkää.
Jääkaapissa hyytynyt jalka kumotaan lautaselle.
Julia Childin mukaan se on helppoa.
En missään nimessä haluaisi loukata Juliaa -
mutta se akka valehteli.
Hemmetin hemmetti!
Montako hyytelöreseptiä on jäljellä?
Seitsemän.
Jätä ne väliin.
Kukaan ei saa koskaan tietää.
Valehtele.
En voi.
Julia valvoo minua. Olen hänen vallassaan.
Hän tekee minusta paremman ihmisen.
Hyi! Katso tiskiallasta!
En kestä tätä paikkaa! Mitä altaassa on?
Mitä tarkoitat?
Ei tässä keittiössä voi laittaa ruokaa.
Onko meillä viemärinavaajaa?
Jos olet ostanut sitä.
Pitääkö minun hoitaa ruoanlaiton lisäksi kaikki muukin?
Nyt et todellakaan ole Julian vallassa.
Entä jos en pysty tähän? Koko vuosi menee hukkaan.
Olen alkanut lihoakin.
Ja minun pitäisi -
poistaa luut ankasta.
Milloin? - Jossain vaiheessa.
Käsitätkö, mitä se tarkoittaa? - En.
Etpä tietenkään.
Muistanette, kun muutama päivä sitten -
sain hermoromahduksen -
ja vannoin muuttuvani paremmaksi ihmiseksi.
Sidoin Poulet r?ti ? la normandea -
eli paistettua, yrteillä ja sisälmyksillä täytettyä kanaa -
ja se levisi täytteineen pitkin lattiaa.
Lopputulos: Toinen hermoromahdus.
Tämä on järjetöntä.
Pahempi kuin edellinen.
En osaa edes sitoa kanaa.
Itkin kuin häiriintynyt pikkulapsi.
Tästä ei tule mitään.
Minä vastaan.
Haloo?
Kuka siellä?
Pieni hetki.
En ole varma, onko hän paikalla. Hetkinen.
Puhelimessa on toimittaja Christian Science Monitorista.
Hän haluaa tehdä sinusta jutun.
Niinkö?
Otanko soittopyynnön?
Puhun hänen kanssaan nyt.
Haloo?
Niin?
Kenen kanssa tulisitte syömään?
Totta kai tiedän, kuka hän on.
Kuka, kuka?
Kuulostaa oikein hyvältä.
Näkemiin.
Kuka? - Arvaa kuka tulee päivälliselle.
Jestas sentään.
Les Trois Gourmandes!
Kaikki yhden ja yksi kaikkien puolesta.
Mittayksiköiden muuttaminen -
oli todella hankalaa.
Ei se ole niin tarkkaa. - Onpas!
Onpa hyvinkin.
Louisette ja minä -
väittelimme tästä kirjaa tehdessämme.
Se on muuten valmis.
Pian olemme kuuluisia.
Kuin Irma Rombauer konsanaan.
Voi olla. No niin, kokeillaanpa.
Voinko auttaa?
Kas näin. Paljon parempi.
Olet oikeassa. He ovat etuajassa. Voi niitä amerikkalaisia!
Rakas Dorothy, sisaresi Julia opettaa nykyään ruoanlaittoa.
Oppilaamme maksavat meille kaksi dollaria tunnilta.
Se riittää tuskin raaka-aineisiin, mutta väliäkö tuolla.
Simca, Louisette ja minä olemme Les Trois Gourmandes.
Toisinaan olemme Les Deux Gourmandes -
kun Louisetten päätä särkee -
tai kun hän käy lääkärissä oppituntien aikana.
Päätäni särkee.
Tapaat heidät molemmat ensi kuussa -
paitsi jos Louisettella sattuu olemaan vatsakipuja.
Täydellistä. Ei haittaa, vaikkei olisikaan.
Selittelyt sikseen!
Louisette lähti taas vatsakivun takia.
Viimeksikin hän häipyi -
ennen suklaa-kermavanukasta.
Eikö hammaslääkärille muka saa muita aikoja?
Nyt silmä kovana.
Kyllä Dorothy erottuu.
Häntä ei näy missään!
Tuolla hän on. - Dorothy!
Hei, Julia! Olen kaivannut sinua.
Onpa hauska nähdä...
Paul!
Laivamatka oli yhtä seikkailua!
En voinut lainkaan pahoin! - Hienoa! Pysyitkö pystyssä?
Kaikki muut matkustajat olivat merisairaita.
Katsokaa. - Hyvänen aika.
Katsokaa nyt.
Mietin ruokaa koko päivän ja unelmoin siitä koko yön.
Se on totta.
Juliaa ei näe keittiön ulkopuolella.
Viime viikolla näin unta, että laitoin isälle papupataa -
jota hän tietysti inosi.
Hän ei ymmärrä minua.
Säälin häntä.
Hän halusi meidän jäävän Pasadenaan -
lisääntymään republikaanien kanssa.
Miksemme jääneet? - Olimme liian pitkiä.
Tottahan se on.
Emme ikinä sopineet joukkoon.
Siinä kaikki. - Totta.
Älä sitten väittele isän kanssa politiikasta.
Muuten lasku jää maksamatta.
En lupaa mitään.
Hän ihailee senaattori McCan'thya. - Tiedän.
Pasadenalaiset...
Onko Brie sinulla, Don't?
Tämäkö on Brietä?
Eikö se olekin mitä mainiointa juustoa?
On! - On!
Ei epäilystäkään.
Chez la M?re Michelin keittiömestari antoi minulle voikastikkeen reseptin.
Mitä se on?
Voita valkoviinietikassa. - Voi on ihanaa.
Ainekset sekoitetaan keskenään -
ja happo muuttaa voin koostumusta.
Voi ei sula, vaan muuttuu -
pehmeäksi ja kuohkeaksi -
ja jotenkin ihanan...
Pikantiksi.
Kyllä vain.
Pikantiksi?
Niin.
Siinä vasta...
Siinä vasta mainio aviomies.
Kastike sopii hyvin kalan kanssa. Teen sitä sinulle.
Suurenmoista.
Järjestämme sinulle juhlat.